Ved Farsalos stødte Roms hærskarer sammen -
- i en blodig borgerkrig.
Cæsars legioner knuste den store Pompejus' legioner.
Nu var Cæsar enehersker i Rom.
Men Cæsar var ikke glad som ved tidligere triumfer -
- for de døde, som hans legioner talte, begravede og brændte -
- var deres landsmænd.
Røgen fra brændende romerske døde er lige så sort...
...og stanken ikke mindre.
Det var Pompejus, der ville det. Ikke jeg.
Nedskriv, hvad jeg har sagt.
I må godt rejse jer.
Prøv ikke at gøre indtryk med falsk anger eller stolthed.
Som officerer kæmpede I elendigt for Pompejus.
Jeres mænd kan slutte sig til mig og vende tilbage til Rom som romere.
I får samme privilegium. Men der bliver holdt øje med jer.
Forrædere vil blive dræbt.
Hvad er der, Flavius? Antonius? Ja, Canidius.
Med nyt om Pompejus, håber jeg.
- Hil, Cæsar. - Drik i mit navn, Canidius.
Og Marcus Antonius, Cæsars højre hånd.
Er der nyt om Pompejus?
Pompejus er rejst, Cæsar. Forklædt som handelsmand.
- Han efterlod sine varer. - Hvorhen?
Til en galej ved kysten med proviant til langfart. Til Egypten, siges det.
Egypten... Ja, måske. De står i gæld til ham.
Der kan han få et fristed. Låne penge og vinde tid.
Det er åbenbart ikke forbi endnu.
Spørg augurerne, Rufio. Jeg vil vide det.
Vil Pompejus møde mig i Egypten?
- Tager Cæsar da ikke til Rom? - Jeg har et ærinde i Egypten.
Unge Kong Ptolemaios ligger i strid med sin søster.
De ødelægger Rom's hvede.
Det haster vel ikke. Lad folk i Rom byde Cæsar velkommen.
- Efter hans største sejr. - Sejr?
Over hvad? Over hvem?
Canidius, lad mig få 10. og 12. legion.
Antonius fører de andre til Rom. Han bryder op omgående.
Og i Rom taler Antonius for Cæsar. Han handler på mine vegne.
Hans ord er Cæsars, og Cæsars ord er lov.
Naturligvis. Men hans legioner skal være intakte.
- De opretholder loven. - Cæsar.
Mens Cæsars galejer sejlede med kurs mod Egypten -
- bekrigede egypterne hinanden, ligesom romerne gjorde.
Kong Ptolemaios ville ikke dele tronen med sin søster Kleopatra.
Han fordrev hende fra Alexandria og forsøgte at knuse hende.
Det er markedsdag. En gang om ugen holdes den ved paladset.
Hvor er Cæsars æresvagt? Eller et kongeligt sendebud?
Vi skal nu se den store Cæsar kæmpe sig frem gennem markedet.
Marcellus! Tolv mand med dragne sværd.
Ban vej til paladsets trappe og hold den åben.
Det er præcis, hvad de forventer.
At vi går hårdhændet frem. Nej, det er deres markedsdag -
- så vi går på marked. Vi handler os frem til paladset.
Alt skal betales med mønter.
Lad folkene fjerne sværdene og tage pengeposerne frem.
Oliven, olivenolie...
Vin fra Samos.
Hvad koster vinen? Fire drakmer?
Tres stykker til mine mænd.
Betal ham. Betal nu.
Du sagde, at romerne ville gøre folk vrede.
Hvorfor gør de ikke, som du sagde?
Kongen stillede et spørgsmål, hofmarskal.
Romerne er sindsforvirrede. De gør uventede ting.
Især en romer. Det uventedes mester.
Men med så få mænd...
I ser så statelige ud. Enhver af jer kunne være konge.
Kong Ptolemaios, hersker over Øvre og Nedre rige -
- søn af Ra, Horus og Thoth...
Og så videre. I byder mig velkommen.
Jeg, Gaius Julius Cæsar, konsul, Pontifex Maximus osv. Takker jer.
Roms senat og borgere hilser Kong Ptolemaios -
- og hans søster og medregent dronning Kleopatra.
De siger det ikke, men Kleopatra er død.
Hun ville dræbe mig, så vi drev hende ud i ørkenen. Der døde hun.
Det er sandt, at majestætens søster smedede rænker for at dræbe ham.
Men Kleopatra er ikke død.
Det er sandt, at hun flygtede, men...
Undskyld, jeg afbryder, men sandheden er svær at finde.
Pothinus, ikke? Hofmarskal og ledende eunuk. En høj rang.
Ikke opnået uden en vis form for offer.
Theodotus? Majestætens lærer i historie, filosofi og ærgerrighed.
Og Achillas. En god soldat. Mellem os...
- Hvor er Kleopatra? - Hos sin hær.
- Hvor mange mand har du? - Tilstrækkelig mange.
Må jeg sige noget? Cæsar kommer med fred -
- og vi byder ham velkommen med varme og respekt.
Vi har et internt anliggende. Hvorfor kommer De, Cæsar?
Inden Ptolemaios' og Kleopatras far døde -
- bestemte han, at de begge to skulle regere i Egypten.
Rom blev udpeget til værge og eksekutor af testamentet.
I Roms navn spørger jeg, hvorfor Kleopatra er afsat.
Jeg skal mægle mellem hende og Kong Ptolemaios -
- så de atter kan herske over Egypten sammen.
Det bliver svært. Kleopatra har forskertset retten til tronen.
- Jeg vil dømme retfærdigt. - Han henter Kleopatra tilbage.
Solen over de to rigers hersker skinner måske for stærkt.
- Hvis De vil trække Dem tilbage... - Det vil jeg ikke.
Jeg vil først se Dem give ham den der.
Om forladelse, jeg havde nær glemt det.
Min herre byder Cæsar velkommen med en betydningsfuld gave.
- Det er storsindet. - Ringen. Giv ham Pompejus' ring.
Og nu et tegn på Hans Majestæts agtelse for Cæsar.
Den store Pompejus.
De døde bider ikke, siges det.
Behager gaven Cæsar? Det sagde de, at den ville.
Solen er for rundhåndet med sin gunst.
Her er for varmt for konger.
Hans Majestæt trækker sig tilbage.
Giv Hans Majestæt en romersk æresvagt.
Vel ikke for Deres hånd?
Hvis De har hørt om mig, ved De bedre, Cæsar.
Sørg for kost og logi til mine folk. Jeg vil indkvarteres i paladset.
- Jeg vil selv ledsage Dem. - Alle andre end Dem.
Find liget af Pompejus, om du så skal flå tusind tunger ud.
Få ham vasket. En mønt i munden. Og besørg resten. Ærefuldt.
Naturligvis.
Det her skal vi holde. Måneporten og tre andre.
- Hvordan er vi placeret? - 10. slyngekastere ved Måneporten.
- 12. holder resten. Tyndt besat. - Det er nok indtil videre.
- Og brøndene? - Vandet er drikkeligt.
- Endnu. Bevogt dem og kornet. - Vi kan holde ud længe.
Måske en uge. Det er længe nok indtil videre.
Hvad vil du?
Kan man stole på ham?
Nogen er her med en gave. Fra dronning Kleopatra.
En tæppehandler. Flavius tvivler. Han kender paladset godt.
Dukkede op i en løngang, som ingen kendte til.
Pothinus sender måske en snigmorder i Kleopatras navn.
Før manden ind.
Har du en gave fra Kleopatra? Læg den fra dig og gå.
Min dronning befalede, at jeg skulle overrække den til Cæsar.
Jeg er Cæsar.
Nej, De er ikke, admiral Agrippa. Ej heller Rufio eller Germanicus.
Min dronnings gave må kun ses af Cæsar.
Tæppet ser harmløst ud. Lån mig dit sværd, Rufio.
Måske skal der skæres.
Ville det ikke være lettere at bære tæppet på skulderen?
- Det ville være ubekvemt. - For dig eller tæppet?
Sværdet, Cæsar... Tæppet er sart. Må jeg binde det op?
- Vend det om først. - Den rigtige side vender opad.
Jeg vil have bagsiden opad. Skal jeg vende det med sværdet?
Man kan bedre vurdere en vares kvalitet -
- hvis man kigger på bagsiden først.
Hil, Kleopatra, i slægt med Horus og Ra, elsket af solen og månen -
- datter af Isis og dronning over Øvre og Nedre Egypten.
- Tak. - Kom her.
Giv vagthavende den her.
Han sørger for, dronningens gemak gøres klar til hende.
- Bliv der. Har jeg ladet dig gå? - Nej, Deres Majestæt.
Det her er mit palads, Cæsar. Alt står derfor til min rådighed.
- Jeg er ikke fange. De er min gæst. - Det er venligt af Dem.
Og hvad angår klargørelsen af mit gemak -
- har min øverste terne hentet de andre. De må være færdige.
- Umuligt. Dørene bliver bevogtet. - Der findes døre... og døre.
Ja, naturligvis. De må vise mig Deres palads en dag.
- Hvad venter du på? - Tilladelse til at gå.
Bevilget.
Apollodorus. Tak.
Det glæder mig, at De fik min hidkaldelse og...
Hidkaldelse? Det har jeg ikke fået.
Hvorfor skulle jeg imødekomme den?
Deres rejse har ikke trættet Dem, men jeg har haft en travl dag.
Det er vigtigt, at vi forstår hinanden.
Kun med min hjælp kan De slippe ud af den desperate situation.
Bid ikke i det. Havde De det med? Har nogen smagt på det?
- Så er det sikkert forgiftet. - En anden vej ud af situationen.
De er tolerant over for mig.
Skyldes det, at De er så meget ældre?
- Deres kort er forældede. - Vi er blevet ældre sammen.
Søerne mod vest er dårligt markeret. Bjergbastioner er ikke indtegnet.
De må tale med mine korttegnere og min stab.
Vi er kommet skævt ind på det. Jeg stryger Dem mod hårene.
Jeg ved slet ikke, om jeg vil stryges af Dem.
Det er vel tilladt at sidde?
De må hurtigst muligt gøre mig til enehersker i Egypten.
Jeg skal gøre en ende på kævleriet mellem jer to.
- De er vel ikke en tåbe? - I al beskedenhed, nej.
De har set og hørt min bror -
- og den onde mand, som har ham i sin hule hånd.
Skal vi blive enige om, hvad Rom vil have af Egypten?
Korn og kostbarheder.
En gammel historie. Roms storhed bygger på Egyptens rigdomme.
De skal få dem og det uden kamp.
Men der findes kun en måde. Gør mig til dronning.
- Det lyder som et ultimatum. - Det er den eneste måde.
Indtil for et øjeblik siden havde De kun en slave og et tæppe.
Nu har jeg Dem, Cæsar. Og der er mine hærstyrker -
- og den kendsgerning, at ingen dødelig kan knuse mig.
Ja, jeg har hørt, at De betragter Dem selv som en gud.
Isis, ikke sandt?
Jeg insisterer på, at De passer på, hvad De siger. Jeg er Isis.
Jeg dyrkes af mange millioner. De må ikke forveksle det, jeg er -
- med de såkaldte guddommelige aner -
- som romerske hærførere får sammen med skjoldet.
Var det ikke Venus, De valgte at nedstamme fra?
Nu må jeg insistere. De er træt og vil trække Dem tilbage.
Jeg er ikke Deres tjener. Send mig ikke bort.
De har ingen hær. Den er væk, for De kunne ikke betale den.
De har ikke Egyptens rigdomme at kunne give væk.
- Vi kan tales ved om nogle dage. - Det er måske for sent for os begge.
- Deres sikkerhed er mit ansvar. - Hvad med Deres egen?
Jeg er forberedt, skulle jeg mene.
Det håber jeg.
Jeg håber, De er så klog, dygtig og guddommelig, som man siger.
I romerske hærførere bliver hurtigt guddommelige.
Nogle sejre, nogle massakrer...
Så sent som i går var Pompejus en gud.
- De myrdede ham, ikke? - Jo.
For at behage Dem. Men det gjorde det ikke?
Nej.
I dag mindedes jeg, hvor højt min datter elskede ham.
Hun døde, da hun skulle føde hans søn.
Hun gav ham denne ring.
Sov godt. De kommende dage kan blive anstrengende.
Godnat.
- En eskorte til dronning Kleopatra. - Vagt!
Gangene er mørke, mine herrer.
Men vær ikke bange. Jeg er hos jer.
Har vi ikke udrettet nok i dag? Vi kan starte på en frisk i morgen.
Der er et par ting til. Vores kort over området stemmer ikke.
- Hvorfor tror De ikke det? - Jeg kan fornemme den slags.
"Officielt af makedonisk herkomst, ikke egyptisk."
"Kleopatra har ry for at være yderst intelligent, kvik og belæst -
- og velbevandret i videnskab og matematik. Hun taler syv sprog."
"Var hun ikke kvinde, ville man betragte hende som intellektuel."
- Intellektuelle keder mig. - Det gør Dem til en bedre admiral.
Her er noget af interesse for flåden.
"For at opnå sine mål har Kleopatra anvendt tortur, gift -
- og sine seksuelle talenter, som skulle være betragtelige."
"Hendes elskere opregnes lettere i tal end ved navne."
"Hun vælger som en mand snarere end at lade sig vælge på kvindevis."
Der var god grund til ikke at lade Dem være alene med hende.
Undskyld, jeg hørte ikke efter.
- De stoler vel ikke på Kleopatra? - Nej, ikke et øjeblik.
Stole på... Ordene har altid gjort mig ængstelig.
Ligesom med vin er eftervirkningerne ubehagelige.
Jeg er holdt op med at drikke vin og med at stole på folk.
Det har været en lang og krævende dag.
De kommende bliver måske endnu mere krævende.
Godnat.
Flavius!
"Det er atter efterår, elskede Lesbia."
"Se, hvordan bladene i Rom falder, falder -
- og elskende giver med kys løfter om foråret -
- som skal gøre en ende på vinteren med nattergalesang."
Jeg smager på maden, datter af Isis.
Er den skadelig, så lad det ramme mig.
"Kærlighed fører til fortvivlelse, som skønhed fører til sorg."
- Hvorfor stopper du, Phoebus? - Der er nogen i gangen.
Sådan skræmmer romerne fjenden. De tramper med deres store fødder.
Nej, det er en mand, som følges af andre.
Cæsar, vil jeg tro.
Vi må ikke skuffe den store Cæsar.
Romerne fortæller historier om mine bade, mine terner...
...og min moral.
- Kleopatra har bedt om audiens. - Det var i går.
- Jeg har haft travlt. - Dronningen bader.
- Kan Cæsar komme senere? - Nej, desværre.
Hold ham. Gør ham ikke fortræd.
Du er en god mand, Apollodorus. Jeg håber, du bliver værdsat.
Vent på mig her.
En ubuden gæst. En mand.
- Nå, det er Dem. - De ville tale med mig.
Jeg tilkaldte Dem i går til audiens i min tronsal.
Men jeg måtte ikke gå ind.
Den ligger for tæt ved Deres brors gemakker.
Ingen skal bestemme, hvor jeg må gå!
- De vil tydeligvis ikke noget. - Jeg vil have min trone.
De er trods alt passende klædt. Deres bedste rustning?
Næsten. Jeg har den ikke på for Deres skyld.
Det ved jeg godt. I morges besøgte De Alexanders grav.
De stod alene ved hans sarkofag.
Hvordan ved De det?
De stod bare og stirrede ned på ham.
Og så græd De.
Hvorfor græd De, Cæsar?
- Han reciterer smukt. Er han blind? - Gør ham ikke fortræd.
Nej ikke en, der reciterer Catullus så godt.
Han kan ikke lide Dem. Hvorfor har De ikke dræbt ham?
Jeg kan godt lide ham.
"Mit ønske om at behage Dem, Cæsar, er ringe -
- men jeg gad vide, om De har en bred bringe."
Achillas' hær går mod Alexandria.
Den er tyve gange stærkere end Deres. Tredive gange.
- Han omringer paladset. - Ikke fra søsiden.
- Vil den store Cæsar sejle bort? - Ikke indtil videre.
Achillas angriber måske i morgen, eller så snart det passer ham.
Højst sandsynligt.
Hvordan kan De tro, at De kan holde stand mod en sådan overmagt?
- Og sig ikke "indtil videre" igen. - Officererne tror, vi holder en uge.
Måske i det uendelige. Hvor længe tror De?
Før vandet slipper op? Og uden mad?
Før soldaterne er nedslagtet -
- eller forgiftet på bordellerne? Nogle få dage, Cæsar.
- Højst nogle få dage. - Jeg tror, at De har ret.
Kender du dette digt af Catullus? "Giv mig tusindvis af kys."
"Og så flere tusinde til. Vi tæller dem ej."
"Så den onde misundelse kender ikke antallet -
- og sender ikke et ondt blik."
Det havde ikke været lige så rart i tronsalen.
- "Mit ønske om at behage Dem..." - Ti stille.
Jeg må tale med Dem, Cæsar. Det er vigtigt.
De egyptiske krigsskibe i den østlige havn udrustes.
- Hvornår er de klar til angreb? - I morgen, når det blæser op.
Brænd dem i nat.
Skibene ligger tæt på land. Ilden kan brede sig.
Jeg vil ikke risikere en blokade. Og gør det ikke før i nat.
Forbered det i al hemmelighed. Jeg har brug for den her dag.
Held og lykke.
Hvorfor først i nat? Hvorfor har Cæsar brug for dagen?
Det kan jeg ikke fortælle lige nu.
- Flavius. - Her er det. Det er lige kommet.
Guderne burde ikke drive gæk med os, Rufio.
Det er bedre, end jeg havde håbet. Du må hellere tage af sted.
Hil, Cæsar.
Det kaldes "epilepsi" på grund af muskelkramperne.
Grækerne betragtede dem, der led af det, som gudernes yndlinge.
Det siges, at den store Alexander havde den faldende syge.
Det siger man også, at den store Cæsar har.
- Sisogenes, biblioteket. - Hvad fabler du om?
Romerne har sat ild til den egyptiske flåde.
- Ilden har bredt sig til byen. - Byen?
Kun til nogle få bygninger, men biblioteket brænder.
Det store bibliotek...
Aristoteles' manuskripter.
Platons skrifter, skuespillene, de historiske værker.
Den hebræiske guds testamente. Bøgernes bog...
De brændende galejer drev ind blandt handelsskibene.
- Og vores skibe? - I sikkerhed.
- Jeg skal bruge hjælp til fangerne. - Jeg kan ingen undvære.
Jeg får måske også brug for dine sømænd.
De burde overfalde vagterne oftere. Det klæder Dem at slås.
De bliver smukkere for hver gang, jeg ser Dem.
Og De bliver frækkere.
- Og travlt optaget. Hvis De vil... - Kan De lugte røg?
Det var nødvendigt at brænde jeres flåde.
Skibene lå på vandet. Skulle De absolut brænde dem i gaderne?
Handelsskibenes brændende master faldt ned på gader og huse.
Et af dem var Alexandrias store bibliotek.
Ja, det har jeg hørt. Jeg beklager dybt.
- Hvis De ikke har noget imod det... - Det har jeg. Slukker De ilden?
- Egyptiske fanger skal slukke den. - Romere antænder kun brande.
Har du forladt barnekammeret for at irritere de voksne? Vi har travlt.
Skal vi fjerne hende?
Brug Deres geni på at ødelægge. Riv pyramider ned og udslet byer.
Hvor vover De og Deres barbarer at sætte ild på mit bibliotek?!
Spil bare erobrer, store Cæsar.
De kan voldtage, myrde og plyndre tusindvis af mennesker.
Men ingen barbar har ret til at ødelægge en eneste tanke.
Så er det nok. Lad mig være alene med hende.
Jeg sender snart bud efter jer.
Sværd, spyd... eller vil De sætte ild til mig?
Vi må forstå hinanden.
Hvad De end mener, er jeg først og fremmest Cæsar.
Og jeg er Kleopatra, Isis' datter!
Hvis og når jeg siger det, er De det, jeg siger, De er.
- Ikke andet. - Hil, Cæsar.
De nedstammer fra generationer af indavlede, åndssløve tåber.
Hvor vover De at kalde nogen barbar?
Datter af en stupid drukmås, der købte Egyptens trone.
Jeg har fået nok af, at De lever højt på tidligere tiders storhed.
- Jeg tænker på fremtiden. - Så gør, som jeg siger.
Som De siger? Bogstaveligt talt? Som var jeg noget, De har erobret?
Ja, hvis jeg vælger at betragte det sådan.
Har De ret til at gøre, hvad De vil med mig... når De vil?
Ja, akkurat.
Vil De ikke bære Deres laurbærkrans -
- så jeg bliver mindet om, at det er Cæsar, der hædrer mig?
De taler for meget.
De vil ikke bryde Dem om mig på den måde.
Cæsar! Et angreb mod Måneporten!
Måneporten bliver angrebet.
Ballisterne skal elimineres. Send en skildpadde ud.
Dan skildpadde!
- Nu går vi til angreb. - Nej.
- Vi har en hel legion i reserve. - Hold stillingerne.
To timer til daggry. Vi bliver, hvor vi er.
- Hvad sker der ved daggry? - Ved du ikke det? Solen står op.
Sig til folkene, at de har sejret. Vin til dem, der holdt porten.
Send alle reserver og udhvilede mænd ud.
- Vi har dem i en skruestik. - Hvem skal hjælpe til?
Mithradates' hær. Rufio er gået dem i møde.
- Hvordan kan Mithradates nå frem? - Jeg gav ham besked, før vi sejlede.
Ingen kan holde Alexandria med to legioner -
- sådan som du og andre ofte har påpeget.
Jeg smager din drik, datter af Isis.
Er den skadelig, så lad det ramme mig.
Lotus.
Du tørrede kanten af bægeret, da du havde smagt. Hvorfor?
Hvorfor? Min mund skulle ikke tilsmudse den.
Lotus... Smag igen.
Pothinus truede med at lade mig dræbe.
Om forladelse, Deres Majestæt. Tilgiv mig.
Jeg tilgiver dig.
Drik så.
Apollodorus!
Stilhed for Gaius Julius Cæsar, Roms konsul.
Rejs jer op.
Det følgende er det romerske senats og folks dom og befaling.
Her afsiges ingen dom, og Kleopatra, ikke Rom, befaler.
Hun har løjet, Cæsar. Hun og hendes slaver lyver.
Du er ikke blevet anklaget... endnu.
Nu anklages du for at have tilskyndet til krig mod Rom -
- og for at have forsøgt at myrde dronning Kleopatra.
Du er skyldig i begge anklager og idømmes dødsstraf.
Der er for lyst herinde. Træk for.
Vil De også dræbe mig? Hvad er jeg anklaget for?
Kong Ptolemaios er ikke længere under Roms beskyttelse.
Han skal forlade paladset og føres til Achillas' lejr.
Skal jeg sendes tilbage til mine egne tropper?
Han skal ledsages af sin lærer Theodotus.
- Hørte du det? Du slipper også. - Hold op, din idiot.
Må jeg sige noget? De ved, at Achillas er omringet -
- af Deres legioner og Mithradates' hær.
At sende Hans Majestæt dertil kan indebære hans død.
- Den risiko må en konge løbe. - Men da ikke mig, Cæsar.
Hvad ved jeg om krig?
Jeg er blot en lærd, der gør i tanker og ord.
For mange ord. Nu er det nok.
Sæt befalingerne i værk.
Flavius?
Find Apollodurus og giv ham hans dolk.
Tør den af først. Den er indsmurt i Pothinus' blod.
Ja, jeg er træt. Jeg skal nok sove.
Jeg beklager det, der næsten overgik Dem.
Cæsar, har De tid til at tale med mig?
Gårsdagen var travl, natten lang og formiddagen begivenhedsrig.
Vidste De, at Apollodorus ville dræbe Pothinus?
Han ventede, indtil Rom havde afsagt dødsdom.
Og min bror... og Theodotus? Bliver de også dræbt?
Ja, sikkert. Jeg er træt. De må have mig undskyldt.
De har hele tiden vidst, at der ikke var nogen fare -
- at Mithradates var på vej som forstærkning.
- Hvorfor sagde De ikke det? - De ville ikke tro mig.
- Jeg må insistere... - De stolede ikke på mig.
Ikke et øjeblik.
Alligevel har De lige gjort mig til ubestridt dronning.
- Egyptens enehersker. Hvorfor? - Vi kan tale sammen senere.
- Hvorfor? - Det var bedst for Rom.
- Bedst for Egypten. - Ja, også Egypten. Gå nu!
Den er der ikke brug for.
Jeg havde ikke behøvet at røbe mig. Jeg kunne have kaldt på Flavius.
Hvor mange kighuller har De?
Bliver vi også iagttaget nu?
Send Flavius herind, hvis De ser ham.
- Vil De stadig have, jeg skal gå? - Hvad vil De?
- Jeg vil hjælpe Dem. - Der er ingen hjælp at hente.
- Det er der nu. - En dag sker det i alles påsyn.
Alle ser mig falde. Jeg falder foran pøbelen...
...med fråde om munden. De vil le og flå mig i småstykker.
Guderne selv led af sygdommen.
Hannibal, selv den store Alexander.
Til sidst faldt de. De blev flået i småstykker.
Det sker ikke for dig. Det vil jeg sørge for.
I Senatets og det romerske folks navn og ifølge deres vilje...
Isis ville give afkald på sin plads i himlen for din skønhed.
Se ikke på mig. Ingen må gøre det.
Hvis de ikke kigger, ved de ikke, at jeg gør det.
- Du burde knæle. - For øjnene af alle kongerne?
Skal jeg lade, som om de ikke ser os?
Du har knoklede knæ.
De er heller ikke vant til den slags.
- Vi skal tidligt op i morgen. - Hvad bliver det? Mere hvede?
Jeg har set nok til, at det kan brødføde Roms legioner.
Der er nok til at brødføde hele verden.
Eller mere guld? Du kunne købe hele verden.
Jeg kunne lønne flere legioner, end Rom har haft.
Mere granit, marmor, flere slaver, der bygger det, der skal bygges?
Bedre veje til Indien? Hvad i Egypten har jeg ikke set?
Selve Egypten, Egyptens kerne.
Rom er mit ansvar.
Alexander indså, at han kunne regere verden fra Egypten.
Han var ung, og du er endnu yngre.
Den slags drømme blegner med tiden.
- Drømmer Cæsar ikke mere? - Det er farligt i min position.
Nødvendigt, troede jeg.
Jeg skal snart til Rom. Der er problemer.
Marcus Antonius sender bud efter mig.
På vej hjem skal der udkæmpes krige i øst og i nord.
End ikke i Rom savner jeg modstand.
- Gør, som du gjorde med Achillas. - Det er en anden type modstand.
De spinder rænker. Som et spindelvæv.
Du ved, hvad der sker, når spindelvæv ikke fjernes.
Stoler du på denne Marcus Antonius?
Hvis jeg stoler på nogen, er det Antonius.
Lad ham fjerne spindelvævet og bliv hos mig.
Du er diktator i et år. Du kan gøre, hvad du vil med tiden.
Alt undtagen at få den til at gå i stå.
Hvis... når du skal tilbage til Rom...
De krige, der skal udkæmpes, er de vigtige?
Der findes ingen uvigtige krige.
Jeg har læst dine beretninger om krigen i Gallien.
Hvordan skriver jeg i forhold til Catullus?
Anderledes.
- Kedeligt? - Der er for mange beskrivelser.
Du er taktfuld. Nogle kritikere som Brutus -
- mener, at jeg skriver ugrammatisk og simpelt.
Du har skånet hans liv mere end en gang.
Folk siger, det skyldes, at Brutus er din søn.
- Er det sandt? - Jeg har ikke nogen søn.
Calpurnia, din tredje hustru, har du været gift med i tolv år.
Alligevel har Cæsar ingen søn.
Det er en kendt sag, at Calpurnia er ufrugtbar.
En kvinde, der ikke kan få børn, er som en udtørret flod.
Der er ingen grund til at tale mere om det.
Også en kvinde må gøre den ufrugtbare jord frugtbar -
- få liv til at gro, hvor der ikke er noget liv.
Som når Nilen nærer jorden og giver den nyt liv.
Jeg er Nilen.
Jeg vil få mange sønner.
Det har Isis sagt til mig.
Mine bryster er fyldt med kærlighed og liv.
Mine hofter er runde og brede.
Den slags kvinder føder sønner, siger man.
Første gang, da du stod her alene...
Hvorfor græd du?
Fordi jeg havde mistet noget.
- Hvad? - Levetid. Min egen.
Han erobrede verden og døde, da han var 32 år. Jeg er 52 år.
Mit mål er at forhindre verden i at erobre mig.
Du må have haft de samme mål. Det har du sikkert stadig.
Jeg vil fortælle dig noget. Da jeg var 32 år, i Spanien -
- så jeg en statue af Alexander. Da græd jeg også.
Også dengang.
Du skal have hans sværd.
Det er for dybt begravet... i tid.
- Og Alexanders kappe? - For tung for Cæsar.
Hvad så med hans drøm?
Gør hans drøm til din, Cæsar.
Hans storslåede plan.
Tag fat, hvor han slap.
Ud af erobringerne... en verden.
Og af den verden en nation.
Ét folk på jorden, som lever i fred.
- Det er det, du vil have af mig. - Af os.
- Med Alexandria som hovedstad? - Han valgte den.
- Jeg er romer. - Han var græker.
- Vi bliver alle et folk. - Han var 32 år og fejlede.
Det vil lykkes os. Dine drømme, dine ambitioner...
Ét liv er ikke tilstrækkeligt til den slags drømme.
Alexanders kappe er ikke for tung for Rom og Egypten tilsammen.
Og hvis hans sværd sidder for godt fast -
- må du bruge dit eget, Cæsar.
Du blander politik og lidenskab sammen, så de ikke kan adskilles.
Det er jeg hverken den første eller sidste, der gør.
Kleopatra, hvad der end sker, så overlad mig til min skæbne.
Din skæbne er ikke længere kun din.
Den er også min.
Snart vil en bære både Alexanders kappe -
- Cæsars sværd og Cæsars navn.
Og i Cæsars navn skal han herske over Egypten -
- og over den del af verden, som vi skænker ham.
Vores barn bliver en søn, Cæsar.
Det sværger jeg på ved Isis.
Kan du udsætte din rejse til Rom længe nok?
- Jeg kom hurtigst muligt. - Du er velkommen i Cæsars hus.
Du er Cæsars hustru. Jeg syntes, at du skulle vide...
...at min mand har giftet sig med dronning Kleopatra?
Vil du have lidt vin? En af dine mange favoritter.
Ifølge ondsindet sladder blev de gift efter egyptisk skik.
Det kan ikke være alvorligt ment.
Han blev gjort til en egyptisk gud.
Endelig er han guddommelig. Det må have glædet Cæsar.
Calpurnia... Vi kender begge to Cæsar.
Ægteskabet er ugyldigt i Rom. Der må være et politisk formål.
Det var symbolsk for at stadfæste Roms alliance med Egypten.
Du er loyal og venlig. Du kom hurtigt.
Men ondsindet sladder er hurtigere end dig... og sandheden.
Har du hørt, at dronning Kleopatra venter Cæsars barn?
Ja, Antonius, vi kender ham... du og jeg.
Dette skal ske... dette skal ske...
Rom.
Mægtig, alene og uelsket.
En elskerinde skal løfte dig fra jorden til himlen -
- og verden vil opleve en guldalder med retfærdighed og kærlighed.
En søn skal fødes af Isis!
En søn skal fødes af Isis. Rom skal se ham klædt i guld.
Østpå skal man se ham belæsset med smykker og kostbarheder.
En søn af Egypten og Rom!
Her skal han møde sin skæbne!
Gør præcis, som jeg siger.
Når barnet er født og er blevet salvet til prins...
...så bring ham til Cæsar.
- Skal Cæsar komme her? - Nej. Gør præcis, som jeg siger.
Bær barnet hen til Cæsar. For øjnene af hans mænd.
For øjnene af alle romerne.
Læg ham ved Cæsars fødder. Ved Cæsars fødder.
Det skal jeg gøre.
Frygt ej. Vi har aldrig mistet en Cæsar.
Den bemærkning var grov og smagløs.
Cæsar, husk Roms love.
Tager De barnet op, gør De det til borger i Rom og til Deres arving.
En søn...
Jeg har en søn!
Hil, Cæsar!
Han er blevet konge af Egypten.
Bastarden har fået navnet Cæsarion. Prins Cæsarion.
- Sikke et navn til Roms tronarving. - Rom har ingen trone.
Det vil Cæsar ej heller have.
Men en søn... Vi ved, han altid har ønsket sig en.
- Jeg er glad på Cæsars vegne. - Din glæde er forståelig.
Cæsar har anerkendt en søn. Nu skal man ikke tænke på Brutus.
Er det ikke en lettelse, Casca? At alle ved, hvad du er.
- En løgner, bedrager og kujon. - Du fordrejer hovedet på Casca.
Hvis man drejer hovedet, ser man Marcus Antonius.
Han burde frygtes mere end Cæsars lille søn.
Men gavner det Rom, at Cæsar er blevet længe i Egypten.
I sit fravær dyrkes han af folket som en gud.
Hvorfor skulle han vise, at han er dødelig?
Der er nogen, der frygter Cæsars ærgerrighed.
Frygte hvad? At han ødelægger republikken?
Ja, det vil han. Det kan jeg garantere.
Din tunge er gammel, men skarp, Cicero. Den kan skære dit hoved af.
Det bliver nok dit sværd, Antonius. Det er lige så skarpt og hurtigere.
Og det er bange for hoveder.
I dag bliver lugten af vin stærk. Træk ikke vejret for dybt.
Octavianus, det med Cæsars søn...
- Gør det dig ked af det? - Nej.
Man skulle tro, dine ord var lige så dyrebare som dit guld.
Ligesom guldet bruger jeg dem, hvor de er mest værd.
Og din dyd? Min ven har en ven.
Det gælder også den.
Når du dør, dør du måske uden nogensinde at have levet.
Troede du, jeg ville tage af sted uden at sige farvel til jer?
Vi troede, at hvis vi kom til dig -
- ville vi få lidt længere tid.
En ting skal du huske, min dreng.
Det, du ikke vil slippe, tager ingen fra dig.
Hil og farvel, lille Cæsar.
Er det 100 år siden, jeg blev lagt ved dine fødder i et tæppe?
Eller var det i går?
- Hvornår sender du bud efter os? - Inden længe.
- Hvornår? - Det tager tid, før jeg når til Rom.
- Og hvornår så? - Inden for en overskuelig tid.
- Tiden er vores fjende. - Skal jeg besejre den for dig?
Har du en slagplan?
Jeg må have din søn med til Rom.
Rom skal se Cæsars søn -
- som en dag skal herske over Cæsars verden.
Cæsar.
Tidevandet vil snart yde modstand.
Ikke blot tiden, men også tidevandet.
Selv som guder kan vi ikke gøre noget ved dem.
Først efter mere end to år -
- og mange krige i Afrika og Lilleasien -
- kunne Cæsar sejle til Italien og vende hjem -
- for at fejre sin triumf og passe sine sager.
"Som tak har Senatet tildelt Cæsar -
- rangen, privilegiet og titlen Roms diktator på livstid."
Diktator på livstid... Endelig er han Roms hersker.
Apollodorus, alt skal gøres klar.
- Skibe, tjenere... - Alt er klar.
Nu må han da sende bud efter os -
- så jeg kan overvære hans kroning.
- Deres Majestæt... - Tre år er spildt.
Hvorfor var Senatet så længe om at indse, hvad verden vidste?
At Cæsar var Roms hersker.
- Rufio vil sige noget. - De har vist misforstået noget.
Nej, det virker soleklart. Cæsar er nu diktator på livstid.
Sandt nok, men for romerne er der forskel på diktator og hersker.
- Ingen kan kalde sig Roms hersker. - Hvorfor ikke?
Det er for tæt på et ord, ingen romere tolererer.
Konge.
Hvad indebærer det at være diktator på livstid?
At man resten af sit liv nyder folkets respekt.
Og diktatorens diktater?
De skal altid godkendes af Roms senat.
Tak, Rufio.
Fjenden! Fjenden!
Sisogenes.
Du finder det vel sært, at jeg foreslår at invitere Kleopatra.
Egypten er trods alt Roms forbundsfælle.
- Men jeg var alligevel overrasket. - Jaså.
Tak, fordi jeg fik lov til at overvære dagens møde.
Det var inspirerende at se frie mænd udtrykke deres mening frit.
Han ville gerne være til stede. Jeg så intet ondt i det.
Nu vil jeg aldrig mere tvivle på Egyptens rigdom.
Al Egyptens guld kan ikke købe en romersk senators ære.
Der lader til at være nok til at købe hans stemme.
Hvordan var det nu?
"Rom skal se ham klædt i guld..."
Det siges, at folkets modtagelse er overvældende.
Dronningen har bedt sit følge gå langsomt for at glæde folket.
Man skulle tro, at Kleopatra vil vinde romernes gunst.
Ja, det skulle man tro.
Man har ikke set noget lignende i Rom siden Romulus og Remus.
Han er slet ikke bange...
Han er slet ikke bange.
- Dronningen vinder folkets gunst. - Ja, folkets.
Gå nu som en konge. Ret dig op.
Lyt til jubelen. Sæt dig på tronen.
Buk til venstre og til højre.
Se vred ud, som om nogen har mishaget dig.
Godt. Jeg skælver. Kan du se det?
Nej, du må ikke smile. Så holder de op med at skælve.
Fangerne føres hen foran dig.
Ham her har ingen magt og er betydningsløs.
Men du vil fremstå som en ædel hersker. Hvad siger du?
Jeg benåder dig.
Højere. Benåder du nogen, skal alle vide det.
Jeg benåder dig.
Hvem kommer nu?
En ven, du engang stolede på, men som har svigtet dig.
Magtfuld, rig og af god familie. Han falder på knæ -
- og beder om dit venskab og din tillid.
Hvad gør du så, lille konge?
Skal Cæsar ønske det, som kræver befaling?
Dræner jeg marsken og befrier Rom for malaria for at fylde min vom?
Regulerer jeg Tiberens løb -
- og forbedrer havnen i Ostia, fordi jeg er ærgerrig?
Skal jeg ønske veje, biblioteker og borgerret til Italiens folk?
- Mange forslag fortjener vor støtte. - Fortjener jeres støtte...
Skal Cæsar bede Senatet om lov som en skoledreng?
Er Senatet da ikke længere til gavn for Rom?
- Skal romersk lov da høre op? - Jeg må være loven.
Mit ord må være til gavn for Rom.
Ellers kan I fratage mig den meningsløse diktatortitel.
Jeg har båret sværd for længe. Jeg vil ikke gå med tom skede.
Cæsar husker vel, at diktatortitlen er symbolsk.
Den ophøjede ham og viste Roms taknemlighed over hans sejre.
Brutus, jeg husker udmærket sejrene.
Gør du? Ved Farsalos rystede du ved Antonius' hånd -
- da han med rette ville skille dit hoved fra din krop.
Dit liv blev skånet på min befaling.
Ikke takket være mit ønske, men min befaling -
- står du her og snakker om dyder. Sæt dig ned.
Jeg vil ikke have flere meningsløse privilegier -
- og hædersbevisninger, der skal pacificere mig.
Så hellere ingenting og forblive en mand, der er ivrig efter at tjene.
Hvorfor har statuer altid så livløse øjne?
Har I set Nilen? I kan godt spare jer rejsen.
Hun har den i sit blik.
- Det er sent, Cæsar. - Meget sent i Rom...
Jeg var ved at sige noget, Cassius!
- Hvad kom jeg fra? - Ivrig efter at tjene.
Ja, jeg har tjent hele mit liv.
Jeg har erobret den halve verden til Rom.
De fleste her kan takke mig for jeres fremgang.
Nu vil jeg have jer til at gøre, som jeg siger.
I skal udnævne mig til Roms imperator.
I behøver ikke at sætte jer ned igen.
Jeg vil takke Deres Majestæt for gæstfriheden.
Godnat.
Tak og godnat.
De vil nødigt komme til møder her, som bør holdes i Senatet.
Vil de nødigt det?
Jeg forstår ikke, at statuers øjne altid er livløse.
De bryder sig ikke om mig. At du viser mig frem.
Derfor nægter de dig det, der er dit.
Med guddommelig ret, ikke?
- Ja, sådan er det. - Med guddommelig ret...
Det skal Senatet vist overveje.
Er De sikker på, hvad det er, De så gerne vil have?
- Jeg har altid været sikker. - Og Cæsar?
Kan nogen tale på hans vegne?
Nej.
Godnat.
Brutus, bør vi stå foran den nye gudinde, som Cæsar har stillet op?
- Skal vi falde på knæ? - Ikke endnu.
Der er plads til en gud til.
Når guden Cæsar gør gudinden Kleopatra selskab -
- skal Rom krybe for begge.
- Hvis den dag kommer. - Han vil være imperator.
- Det var hans sygdom, der talte. - Den tager snart livet af os.
Siden har han ladet sig udråbe til gud.
Imperator og gud. Ikke bare konge, men imperator og gud.
- Åbn dine øjne, Brutus. - Hvad kræver I af mig?
Når folket tænker på Roms ære, tænker de på en mand. Brutus.
Du har et ansvar. Frels Rom fra Cæsar.
- Bed mig ikke om at knuse ham. - Så knuser Cæsar Rom.
Antonius kommer med gode nyheder fra mine venner.
I morgen foreslår Lucius Cotta i Senatet, at jeg bliver konge.
Det bliver vedtaget.
Det forstår jeg ikke.
- Konge og imperator. - Og det bliver vedtaget?
I den sidste tid har jeg udnyttet en diktators privilegium.
Jeg har udnævnt senatorer.
Lidt mere end halvdelen er udnævnt af mig.
Endnu en gang har du sendt Mithradates' hær i forvejen.
Det bliver vedtaget. På Idus Martiae, en dag at mindes -
- bliver jeg udnævnt til konge af Rom.
- Konge, men ikke af Rom. - Ikke af Rom? Hvad mener du?
De gør dig til konge over riget uden for Italiens grænser.
Selv dine venner er bange for folket.
- Måske med tiden... - Bange for folket... Spild af tid!
Ikke af Rom... Hvad er der så? Galliens hytter og Britanniens huler?
Hele imperiet uden for Italien.
- Det accepterer jeg ikke. - Det er ment som en tom gestus.
Endnu en titel for at smigre dig.
Intet andet.
Og det bliver vedtaget? Så tag imod det, Cæsar.
Jeg har aldrig villet nøjes med en halv sejr.
Det skal du heller ikke nu. Jeg siger, hvad du har lært mig.
Tag lidt ad gangen, indtil det hele er dit.
Lad dem udråbe dig til konge, om det så kun er over et træ.
- Resten kommer med tiden. - Og gøre det igen, jeg har gjort?
Det er det, du aldrig har gjort eller erobret, der venter.
Roms legioner uden for Italien bliver dine legioner.
Guldet og magten i Egypten, dit Egypten.
Cæsar, du kan erobre hele verden.
Forstår du ikke det?
Konger og guder vælges ikke.
Ja, ikke kun Rom, men hele Italien -
- falder i dine hænder.
Lad dem udråbe dig til konge. Mine legioner er dine.
Sammen kan vi gøre erobringer, som end ikke Alexander drømte om.
Rom... Hvad var Rom, da Sulla døde -
- og Crassus blev besejret i Parthien?
Da kom de samme mænd til mig -
- og hylede som bange hunde: "Cæsar, red os!"
De kunne have gjort mig til konge, men jeg tillod det ikke.
Han blev kastet over muren. Det er ikke et kønt syn.
Pengeudlåneren Titus. Hvorfor dræbe ham og slæbe ham herhen?
Det er en advarsel til mig. Måske står jeg for tur.
Tør de true dig?
- Hvor var min søn? - I nærheden. Han blev bange.
- Hvor mange legioner har Lepidus? - Mindst femten.
- Hvor? - I Skytien.
Vi spiser sammen med Lepidus.
Vi skal tale om hære, slagmarker og antal mænd, der skal dø.
Og bliver jeg tilbudt Libyens ørken som kongerige, så siger jeg ja.
Det er den store Cæsar, elsket af Rom -
- og af mindst en af os -
- som må dø, for at Rom kan leve.
Skal det gøres, så lad os gøre det uden skam og frygt.
Hvis vi vil vise, at Rom ikke vil have en konge -
- så lad os gøre det som frie mænd ved højlys dag.
Hvilken højlys dag, Brutus? I morgen?
I Senatet?
Skal vi alle sammen bære våben?
Decimus, ledsag Cæsar fra hans hus til Senatet i morgen.
Cimber, Marcus Antonius må ikke gøre Cæsar selskab.
Få ham lokket væk og fortæl, hvad du hørte i aftes.
Jeg kan huske noget underligt.
Cæsar spurgte os, hvordan vi helst ville dø.
Da det blev Cæsars tur, så han på mig og sagde: "Pludselig".
Er det ikke underligt?
- Jeg var bange for, at du sov. - Cæsarion sover.
- Han var vågen i nat. - Blev han bange for uvejret?
Han sagde nej, men jeg kunne se, at han var det.
- Vil du med ind? - Decimus venter.
Han er kommet for at følge mig til Senatet.
- Decimus? Har han gjort det før? - En dreven politiker.
Han vil gerne ses sammen med mig i dag.
- Sørg for, at Antonius er der. - Også dig?
Roms damer lader til at være smittet af den samme frygt.
Calpurnia bad mig om at blive hjemme.
Hvorfor ville hun ikke have, at du tog af sted?
Hun havde haft en hæslig nat.
Hun vågnede og skreg i tordenvejret.
Hun drømte, at hun så mig blive myrdet.
Tjenestefolkene havde set tegn på himlen og den slags.
Mærkelige fugle blev set på Forum.
En fløj ind i Senatet med en laurbærkvist, som den smed -
- ved statuen af Pompejus.
Pompejus...
- Jeg er bange, Cæsar. - Bed mig ikke om at blive væk.
Skal man sige, at Cæsar gav afkald på verden på grund af et uvejr?
At det guddommelige i ham flygtede for dødelig overtro?
Jeg føler, at du har brug for mig, men jeg kan ikke hjælpe dig.
Hjælp mig til at leve, som jeg har gjort, anderledes end andre -
- for hvem livet blot er en bestandig frygt for at dø.
Må dine guder og mine være med dig, Cæsar.
Med undtagelse af dig er verden fuld af små mænd.
Ild brænder.
Tilintetgørelsens vinde blæser.
Rom, mægtig og alene -
- tilintetgørelsens vinde rammer dig.
Storm og hagl rammer hvede, fugle og levende væsner -
- himlen... og selv guderne.
Min søn!
Cæsar! Cæsar! Cæsar!
- Jeg har haft meget at lave. - Og du har gjort det godt.
- Er det, hvor...? - Ja.
I Egypten bygger vi monumenter over vores døde helte.
Her brænder I dem som affald. Farvel.
Jeg har en eskorte til dig. Du har intet at frygte.
Intet at frygte? Det er ikke nogen grund til at blive.
Meget er sket meget hurtigt. Jeg skal samle stumperne op.
- Cæsar... Du stikker af. - Hvorfor skulle jeg blive?
Jeg ved ikke, hvad jeg føler lige nu. Jeg er træt.
Og jeg har altid svært ved tale til dig.
Men du taler så godt, Antonius.
Glimrende læste du Cæsars testamente op -
- for de hulkende, morderiske frie borgere i Rom.
Som arving har han udnævnt sin nevø Octavianus.
Jeg ved hvorfor. Hvis det ikke var Octavianus -
- hvor længe tror du så, at du og din søn havde levet?
Hvis Cæsar var blevet konge, havde han så udnævnt Octavianus?
Det er i hvert fald forbi.
Cæsar... og drømmen, der blev dræbt med ham.
Først Alexanders drøm.
Så Cæsars. Nu er den forsvundet.
Først skal der være orden i Rom.
Brutus, Cassius og de andre skal pågribes og dræbes.
Så skal Cæsar have den titel, han ikke fik i levende live.
En død konge, en død gud... Det behøver end ikke Rom at frygte.
Cæsarion kunne gøre krav på konge- og gudeværdigheden.
Og ved hvilken domstol skulle vi gøre krav på den?
Jeg ville selv rejse sagen i Senatet.
Ja, det ville du sikkert.
Når de ikke ler mere, skal min søn og jeg så erklære Rom krig?
Nej. For det kræver en Cæsar.
Tiden er knap.
En anden Cæsar...
Men mange tak. Jeg vil huske din venlighed.
- Du giver for let op. - Gør jeg?
Lad mig komme til Alexandria og tale mere med dig.
Jeg ville gerne komme nu, hvis jeg kunne.
Prøv at huske det.
Og i mere end 2 år søgte Antonius efter Cæsas mordere.
Til sidst, ved Phillip, kunne han sætte sine egne legioner
og Octavians, som var Cæsars arvning, imod dem.
Cassius var den første der døede. For egen hånd.
Så Brutus, og de andre.
Hild Antonius!
Hild Antonius' legioner.
Jeg husker Phillip. Han vandt.
- Min Herre, denne vej. - Men mit telt er denne vej.
Senere, Jeg ser ham senere. Octavian deprimerer mig.
Du lovede det.
Kampen er forbi, og vi har sejret. Du får det nok snart bedre.
Min plads var hos dig. Du skulle ikke have bremset mig.
- Cæsar var for syg. - Cæsar? Nå ja, jeg glemmer det.
Jeg har arvet navnet.
Ja, hvorfor ikke? Ingen forveksler dig med den anden.
Dine tropper kæmpede tappert under min kommando.
- Agrippa har holdt mig underrettet. - Hvad bestilte du der?
Slaget blev udkæmpet på land, ikke mellem træklumper på vand.
Tog du Agrippa med, fordi det måske ville regne?
Vi ordner det på land. Du og jeg.
Ti stille. Vi har noget, vi skal drøfte.
Har du noget imod, at Agrippa bliver?
Jeg har altid noget imod Agrippa.
Mens du har ligget her, må du have overvejet problemet.
Det er bedst at fortsætte med triumviratet.
- Du og jeg og Lepidus. - Meget vel.
Lepidus får Afrika og øerne, du får Spanien og Gallien.
Rom og Italien skal styres af os alle tre i fællesskab.
- Hvad får du? - Alt andet.
Hvis Lepidus er i Afrika, og du er østpå -
- må jeg tage mig af Rom og Italien.
Pengene fra Spanien og Gallien er ikke nok. Der er oprør i Rom.
En aftale?
Ja.
- Ville Cæsar have syntes om det? - Ja, absolut.
Måske ville Isis' slør have generet ham lidt.
Efter tre år husker Rom ham kun som et billede på en guldmønt.
Var det de mønter, jeg havde med? Octavianus lod dem præge -
- til minde om Cæsars ophøjelse til guddom.
Så kunne han arve Cæsars gudestatus og alt det andet.
En død gud kan ikke ændre sit testamente.
Antonius fremførte Cæsarions krav. Den del af sit løfte holdt han.
- Og han skal holde resten. - Næsten tre år efter Cæsars død?
- Mere end et år efter Filippi? - Antonius kommer.
- Han får brug for Egypten. - Du er Egypten.
Det var det, jeg mente. Antonius får brug for mig.
Jeg får ondt i hovedet, når du taler om penge. Skift emne.
Udmærket. Der er nyt fra Rom.
Octavianus har landsforvist Lepidus.
Jeg ville ønske... at jeg ikke havde drukket så meget i dag.
Det ville jeg også.
- Gør jeg dig urolig, Rufio? - Ja, du gør.
Cæsar var aldrig omtåget af vin. Intet gjorde ham omtåget.
Felttoget i Parthien bliver ikke let.
- Hvor mange legioner har vi? - Det er svært at sige.
- Mange er deserteret. - Deserteret?
De har ikke fået løn i flere måneder.
I Grækenland levede jeg med dem. Jeg spiste med dem.
Jeg var en af dem.
Nu er de fjernt fra mig, som var de et minde.
Vi må skaffe guld, så de kan få løn -
- hvede, så de kan få mad, forråd, skibe, rustninger.
Hvor skal vi finde alt det?
- Måske østpå. - Syrien?
- Længere sydpå. - Etiopien?
- Nordligere. - Nævn hende ikke!
Jeg vil ikke tigge. Hvorfor har hun ikke tilbudt hjælp?
- Hun ved det måske ikke. - Jo, hun ved alt. Er det takken?
Hun må selv komme. Er jeg så meget mindre end Cæsar?
Hun er intet mindre end Egyptens dronning.
Det ses ikke, hvis man tager tøjet af hende.
Det er også svært at se en nøgen generals rang.
Og generaler uden soldater er nøgne.
Godt. Jeg vil møde hende på halvvejen.
Du skal beordre hende til at komme til mig.
- Beordre? - Så hidkald hende.
Bed, trygl, besnak... vælg selv ordet.
Brug parfume eller vrinsk som en hest. Hun skal komme til mig.
Jeg forstår dit synspunkt, Rufio. Du forstår nok også mit.
Jeg agter ikke at blive en af de dronninger -
- der har været henrykte for at blive hidkaldt af Antonius.
- Jeg sagde ikke "hidkaldt". - Du sagde "indbyde".
Han mente "hidkalde". Jeg er Egyptens dronning.
Jeg foretrækker at blive på egyptisk jord.
Tarsus er ikke verdens ende, Deres Majestæt.
Et skridt fra Egypten er for langt væk.
Jeg vil godt mødes med Antonius -
- men kun på egyptisk jord.
Der må findes et tidspunkt og et sted, som passer begge.
Skal der det, Rufio?
Kleopatra.
Kleopatra!
Det er hende. Det må det være.
Hun sagde: "Nej, kun på egyptisk jord."
Kvinder siger nej i starten.
Byd Kleopatra velkommen på mine vegne.
Indbyd hende til en banket i paladset i aften.
Tvivler du stadig? Skynd dig. Vi har travlt.
Send bud efter kokkene.
Tilgiv mig, Rufio. Det er dig, der ikke forstår.
Dronning Kleopatra befinder sig på egyptisk jord og vil blive der.
Lærde Sisogenes, tilgiv mig -
- men det her er Tarsus, ikke Alexandria.
Du er i Tarsus. Jeg er i Egypten.
I aften og i morgen aften, hvis Antonius vil møde dronningen -
- må han komme til hende, til Egypten.
Jeg skal gøre mit bedste for at overtale Antonius.
- Du er gesvindt, Marcus Antonius. - Andet ville være utilgiveligt.
- Jeg ville have budt dig velkommen. - Det ville være utilgiveligt af mig.
Vær mere overbærende. Tilgiv dig selv nu og da.
Næsten tre år... Er du blevet endnu smukkere?
Næsten tre år? Så længe? Tiden er gået hurtigt.
Dit halssmykke er vist lavet af guldmønter.
Mønter med et portræt af Cæsar.
- Synes du om det? - I høj grad.
Og din dragt er meget klædelig. Den er græsk, ikke?
Jeg holder af næsten alle græske ting.
Jeg er næsten græsk, så jeg er smigret.
Et usædvanligt halssmykke.
Guldmønter med Cæsar på. Hvor har du det fra?
Jeg har fået det lavet. Jeg går med det hele tiden.
Et eventyrligt festmåltid.
Man må leve enkelt, når man rejser med skib.
Et eventyrligt skib med en dronning, den eventyrlige Kleopatra.
Navnet Marcus Antonius er heller ikke just ukendt.
- Siden vi mødtes for et år siden... - Næsten tre.
Du er blevet hersker over en tredjedel af Rom.
Giver du ikke dig selv lov til at glemme ham?
Et underligt udtryk. Giver ikke mig selv lov?
Er det nødvendigt at gå med ham om halsen?
Du glemmer, Antonius, at dit liv i de næsten tre år har været så rigt.
De har også været begivenhedsrige for dig. Du har regeret alene.
Ja, begivenhedsrige, men ikke rige. Der er forskel.
Dagen har ikke timer nok for en dronning.
Og natten har for mange. Så jeg udfylder den med minder.
- Om Cæsar? - Og om en drøm.
Den gik næsten i opfyldelse.
Kan du huske det?
Jeg kan huske, hvad jeg sagde den aften i Rom.
Du sagde så meget den aften. Til så mange.
- Lad mig sende dem bort. - Jeg har sørget for underholdning.
En græsk dans for at byde guden Bacchus velkommen.
Hvis jeg går, skal de også gå.
Jeg kan komme tilbage. Så kan vi tale sammen alene.
- Hvornår kommer du? - Om en time. Højst to.
- Hvor længe bliver du? - Indtil vi ikke har mere på hjerte.
Er du en dygtig svømmer? Vi sejler ved daggry.
- Jeg er ikke med. - Hjem til Alexandria. Til Egypten.
Kom du for en enkelt aftens skyld? For at gøre nar ad mig?
Ville du føle sig mindre naragtig, hvis du blev hos mig i nat?
Jeg har sagt det før. Jeg famler efter ordene, når vi er sammen.
- Jeg har så meget usagt i mig. - Så ved jeg ikke, hvad det er.
- Der er også meget usagt i dig. - Det gælder sikkert alle.
Bliv et stykke tid. Jeg har kendt dig længe, men ikke godt.
- Giv mig tid. - Jeg kan ikke.
Egypten og Rom tilsammen kan ikke. End ikke guderne kan give dig tid.
Anvend den tid, du har, Antonius.
Spild den ikke på at lege gud her i Tarsus -
- mens Octavianus i Rom bliver en gud.
Jeg formoder, at dansen er slut.
Sæt dig op. Jeg vil se, om du sover med dine minder.
Har man så meget usagt i sig, må det være rart at smadre ting.
Jeg vil sige noget af det nu.
- Måske en anden gang. - Nu!
Cæsar...
Erobre, erobre...
Tvinge verden i knæ.
Du er ikke nogen Cæsar.
Uanset hvor tapper, klog og stærk du er, er du ikke nogen Cæsar.
Cæsar har gjort alt bedre. Hersket, elsket og kæmpet bedre.
Du kan ikke komme uden om ham.
Cæsars skygge falder over dig og over hele universet for evigt.
"Kom til Alexandria, når du vil," sagde du i Rom.
"Jeg vil gerne komme nu," sagde jeg.
For at bøje sig for tronen, Cæsar gav dig -
- for at tale om en ny traktat, en kopi af Cæsars -
- og om Cæsars søn og om din og Cæsars drøm.
Alexanders verden, som skulle styres af dig og Cæsar.
Hvor er Antonius? Hvor er Marcus Antonius?
Den store og guddommelige Antonius.
Her.
Han er her.
Et skridt bag ved Cæsar -
- ved Cæsars højre hånd, i skyggen af Cæsar.
Hvor mange har elsket dig siden ham?
En? Ti? Ingen?
Har de kysset med Cæsars læber? Har du råbt hans navn i mørket?
Og har du bagefter bedt hans minde om tilgivelse?
Du kommer her fuld af vin og selvmedlidenhed -
- for at besejre Cæsar.
Du har fyldt mit liv så længe nu...
...som en kraftig lyd, jeg hører i mit hjerte.
Jeg vil være fri af dig. Jeg vil ikke attrå dig.
Og være bange.
For at Cæsar ikke ville give dig lov?
Men jeg bliver aldrig fri af dig.
Lige siden jeg så dig komme ind i Rom på det store stendyr -
- og skinne i solen som et stykke legetøj af guld -
- har jeg misundt Cæsar, så jeg fik det dårligt af det.
Ikke hans erobringer, sejre, titler eller pøbelens jubel.
Jeg misundte ham dig.
Da vi traf hinanden i Rom, kunne jeg huske dig.
- Tænk, at jeg havde glemt dig. - Kunne du huske mig?
For mange år siden, da du var ung officer i Alexandria -
- under ham den tykke hærfører... hvad hed han?
Gabinius.
Jeg var 12 år gammel, og jeg elskede dig.
- Sludder. - Det er sandt.
Elskende vil gerne have, at den anden er den første.
Ja, måske.
Det bliver en leg. Hvem elskede først?
Det gjorde jeg.
Hvis du lagde mærke til mig, var du sikkert hunderæd for mig.
Enhver ved, at romere skærer små børn i stykker -
- og fodrer hestene med dem.
Vi gør det her til vores begyndelse.
Efter i nat må du aldrig være misundelig på Cæsar -
- eller på nogen anden igen.
Når alt kommer til alt, er det ikke noget nyt.
I mange år har Antonius levet af smulerne -
- fra Julius Cæsars bord.
Jeg synes, de har fortjent hinanden.
Lad ham blive i Egypten og øde sit liv bort -
- men ikke det romerske folks ejendom.
Det romerske folk!
Hvad betyder ære og ejendom for det romerske folk?
Bare deres Antonius er tilfreds.
Så er de også tilfredse.
Fejer deres Antonius deres imperium ind under Kleopatras seng?
Hans beundrende romere sukker og er fortsat tilfredse.
Lad ham blive langt borte længe uden at tænke på dem.
Han har alligevel plads i det romerske folks hjerte.
Han er langt fra Rom, men ikke fra Cæsar eller fra Cæsars søn.
- Taler du om mig, Germanicus? - Nej, jeg taler om Cæsar.
Jeg er Cæsar.
Kun så længe Antonius holder sig væk fra Rom.
Antonius!
Bliv ikke for længe i Alexandria!
Germanicus.
Bliv ikke for længe i Rom.
- Hvor meget ved Antonius? - Det hele og lidt til.
Jeg har skrevet regelmæssigt og sendt depecher med budbringer.
Hvad har han svaret?
Han skrev, at han ikke var interesseret i det, jeg beskrev.
Han ville ikke vende tilbage til Rom. Han indså, hvad der stod på spil -
- men han ville ikke forlade Dem.
Prøv med gedemælken.
Mere gedemælk.
Ikke for meget. Ja, sådan.
Mælk fra en ko, en ged eller et æsel?
Hvad blødgør skægget bedst?
Passer det, at Octavianus kun barberer sig en gang om ugen?
Han lader bare vinden blæse dunene væk.
- Du vidste, at Germanicus var her. - Ja.
Hvad synes du om skæg? Da jeg var ung, havde jeg rødt skæg.
Hvorfor har du ikke talt med ham?
Når du tager af sted... skal du så være væk længe?
Jeg tager nogle af de her med.
Man kunne ikke få dem, da jeg sidst var i... Rom.
Da man gravede ud til mit gravmonument -
- fandt arbejderne en gammel mur.
Nogen havde skrevet på den for mange hundrede år siden.
"Du var her ikke i nat, og jeg kunne ikke sove."
"Kommer du i nat?"
Tror du, at de mødtes igen?
Alt, hvad jeg nogensinde vil omfavne, se på og have -
- har jeg nu her hos dig.
Jeg må ikke have ondt af mig selv.
Somme tider er dronninger ikke bedre til det end konger og prinser.
Det er urimeligt.
Det, jeg føler, burde jeg have følt for længe siden, da jeg var purung.
Da jeg kunne sige til mig selv, at sådan var kærligheden.
Men at vente så længe og pludselig opleve det så sent...
Det gør ondt. Kærligheden kan gennembore hjertet.
- Tag dig i agt for Octavianus. - Han skal tage sig i agt for mig.
Romerne ønsker ikke en krig mellem jer.
Og det er du ikke parat til.
Verden er fuld af kærlighed. Der bliver ikke krig mere.
Du skal have din andel.
Dine titler og beføjelser skal tydeligt angives.
Der må ikke herske tvivl om dit herredømme østpå.
- Hvordan skal jeg overleve det? - På samme måde som jeg.
Et åndedrag ad gangen.
Hvert åndedrag fører os tættere sammen.
Du tager så meget af mig med dig så langt væk.
Husk mig. De vil have dig til at glemme.
Glemme? Hvordan det?
Jeg kan aldrig komme længere væk fra dig...
...end jeg er nu.
Han kommer først til Brindisium.
Agrippa og jeg vil byde ham velkommen med en stor ceremoni.
Antonius skal vide, at romerne holder af ham.
At vi alle gør det og altid vil gøre det.
Han har været væk længe.
Vi kan måske overtale ham til at blive længere.
Hvis du tager med til Brindisium, Octavia, kan du hjælpe os.
Men det er kun et halvt år siden...
Agrippa og vore forfædre må tilgive mig -
- men jeg mener ikke, at en ung enke skal opgive livet.
Du har ikke været ude, siden din mand døde.
Tænk på dit helbred. For afvekslingens skyld.
Agrippa og vore forfædre må tilgive mig -
- men jeg ser frem til lidt afveksling.
Intet... ingen kan stråle mere i solen.
Ingen mand, ikke kun Antonius, vil kunne modstå Octavia.
Kan jeg give ham et bedre pant på min velvilje over for ham?
Og kan Antonius bedre vise sin fredsvilje end ved at sige ja?
Og Kleopatra?
Antyder du, at vi skal invitere hende til brylluppet?
Kan du huske, da Julius Cæsar vendte tilbage, og hun var i Rom?
Der var en gift i hans hjerte og hjerne.
Ja, den faldende syge, men det var mere end det.
- Kleopatra. - Jeg husker det tydeligt.
- Antonius er ikke nogen Cæsar. - Det er jeg taknemlig for.
Hvis han gifter sig med Octavia, vil han så glemme Kleopatra?
- Vil hun lade ham glemme? - Sandsynligvis ikke.
- Må jeg tale? - Ja, fortæl.
Nyt fra Rom. Antonius og Octavianus har indgået en pagt.
Antonius fik ti legioner og det østlige område.
- Egypten bliver Roms allierede. - Det er sket.
- Han har mere at fortælle. - Nej, ikke mere.
- Han er bange. - Er der mere?
Tilgiv mig, Deres Majestæt... Et ægteskab er blevet indgået.
For at befæste pagten. Mellem Octavia, Cæsars søster...
...og Antonius.
Ellers noget?
Nu er de i Athen. Senere i år rejser Octavia til Rom.
Antonius kommer til Alexandria for at forhandle med Egypten.
Lad mig være alene.
Nej.
Helt alene.
Antonius!
Falder den i din smag?
- Ja, meget. - Den er lavet her i Athen.
Den er ikke så praktisk som de romerske.
Grækere har en svaghed for skønhed.
- Smager maden ikke godt? - Jo, men jeg er ikke sulten.
Vil du have noget andet?
Tro mig, jeg er tilfreds, Octavia.
Guderne skal vide, at du behager mig...
...på alle måder.
- Nyt fra Domitius? - Han nåede ikke frem til paladset.
Han fik ikke lov til at komme gennem byporten.
I må have mig undskyldt.
Du behøver ikke at gå.
Når statsanliggender bliver drøftet, tænker jeg altid på -
- hvorfor vinen er blevet sur.
Godnat, Rufio.
Godnat.
Domitius afvist ved byporten... Hvor mange bliver det?
Fem af dine udsendinge er blevet afvist i år.
- Hvis du var taget af sted... - Du gav mig lov til at slippe.
Vi må forhandle med Egypten. Vi mangler hvede og guld.
Jeg kan ikke tage dertil for at forhandle.
Hun vil ikke tage imod andre.
Sæt nu, at hun... afviser mig?
Umuligt.
Har du nogensinde forladt hende?
Nej.
I tre dage har jeg ventet på en audiens.
- Hvad er Deres ærinde? - Ud! Jeg vil tale med dronningen.
- De står foran Egyptens trone. - Det ved jeg.
- Hvad er Deres ærinde? - Det siger jeg ikke offentligt.
Jeg giver ikke private audienser til uidentificerede personer.
Jeg er Marcus Antonius.
Jeg ved, hvem du er. Hvad er du lige nu?
Roms udsending og prokonsul for hele imperiet øst for Italien.
- En imponerende titel. - En privat audiens værdig?
Uden en alliancepagt med Egypten -
- kan du ikke holde dine områder.
- Stemmer det? - Muligvis.
Så må du komme til mig som supplikant.
- Vil du helst betragte mig sådan? - Ja, jeg vil.
Indtag derfor en supplikants stilling foran tronen.
Fald på knæ.
- Hvad skal jeg? - Fald på knæ.
- Beder du en prokonsul om at... - Jeg bad Julius Cæsar om det.
Jeg kræver, at du gør det!
Du kan få den traktat, du beder om, på følgende betingelser.
I din egenskab af Roms prokonsul -
- skal du afstå følgende områder til Egypten:
Judæa, Jordan, Armenien, Fenicien, Sinai, Arabien -
- og øerne Cypern og Kreta.
Du forlanger en tredjedel af imperiet.
Det kan udtrykkes anderledes.
Jeg giver dig to tredjedele.
Meget generøst. Det kan jeg ikke acceptere.
Jeg vil foreslå, at du overvejer det.
Måske bør du rådføre dig med din overordnede i Rom?
- Min overordnede? - Octavianus.
Octavianus Cæsar.
Du har ikke fået lov til at gå.
Nu må du gå.
Ud med jer. Hendes Majestæt og jeg skal tale sammen i enrum.
Ud! Ellers skærer jeg jer i småstykker.
Sådan skræmmer romere små piger.
De ynder at skræmme små piger. Vent udenfor.
Jeg giftede mig med Octavia i Rom for at sikre freden.
Blev der kysset, eller gav I hinanden hånden på bryllupsnatten?
Folk fejrede ægteskabet, før jeg kom. Hvordan kunne jeg afslå?
Ved at sige nej, som du har gjort til alle mine krav.
De er urimelige! Dem kræver man af en hjælpeløs fjende.
Du er ikke hjælpeløs... endnu.
Jeg kan ikke afstå de områder. Det ville betyde et brud med Rom.
Hvorfor tror du, jeg bad om dem?
Det er netop det, Octavianus håber på. Det er uklogt.
Er det klogt at give Rom, Italien, ja, hele verden til Octavianus?
At kaste sig i støvet i alles påsyn?
At ægte hans søster -
- som tilgivelse for, at du blev så længe hos din egyptiske skøge.
Er du vred, fordi jeg har indgået forlig med Octavianus -
- eller fordi jeg giftede mig med hans søster?
Begge. Fanden tage dig, fordi du ikke forstår det.
- Jeg ville aldrig bede dig om råd. - Derfor er du nu Octavianus' slave.
Og hvilken udsøgt kæde.
Så stille og så dydig.
Det siges, at hun sover fuldt påklædt.
Jeg er kommet tilbage.
Hvor længe varer det, før du skal tilbage til din herre?
Eller til hende?
Jeg har kun en herre.
- Min kærlighed til dig. - Nej.
Din herre må ikke være kærlighed.
Hvis man hengiver sig til kærligheden -
- glemmer man, hvad og hvem man er, og hvad man vil.
Er det, du vil, så meget mere værd?
- Kærlighed skal ikke styre mig. - Så får du ingen kærlighed.
Ej heller Octavianus.
- Vær ikke bange for ham. - Hvor er du selvsikker.
Har Octavianus en herre?
Hans ærgerrighed. At herske over imperiet.
Ja, til at begynde med. Og hvad forhindrer ham i det?
- Du og jeg. - Og min søn.
Den retmæssige arving til Cæsars navn og storhed.
Octavianus har allerede stjålet dem.
Nu vil han med sin søsters hjælp udrydde Roms kærlighed til dig.
Og med jeres ægteskab har han gjort mig til din hore.
Skal jeg ikke frygte Octavianus?
Nu er det ham, der ikke har noget at frygte.
Jeg kan indtage en by.
Jeg kan se en hærs svage punkter og besejre den.
Men skal jeg sidde ned og tale om dette og hint -
- med små betoninger og gestus, så er jeg hurtigt besejret.
Jeg ville gøre det så godt...
...men jeg har gjort det rigtig skidt.
Der er tid endnu.
Hvorfor spørger ingen, hvad jeg vil?
Jeg vil leve med dig i fred og kærlighed.
Hvilke betingelser stiller du ved betingelsesløs overgivelse?
Først skal du ligesom Cæsar gifte dig med mig efter egyptisk skik.
Det er ikke en betingelse. Det er en belønning.
Udråb i din egenskab af prokonsul Cæsarion til Egyptens konge.
Så regerer vi sammen i hans navn.
Bevilget.
Afstå alle de områder, jeg har krævet, til Egypten.
Du er nødt til det. For at gøre din magt gældende.
Ellers vil vi uvægerligt miste alt efterhånden.
Kan du ikke se det?
Jeg ser ikke andet end dig.
Jeg vil ikke mere tilgive Antonius. At gifte sig efter barbarisk skik...
Det betyder intet i Rom. Også den store Cæsar...
Ja, Antonius kravler bag efter mindet om ham.
Men sig os, Germanicus, kastede Cæsar en tredjedel af riget -
- i Kleopatras utvivlsomt fortjenstfulde skød?
De pågældende områder blev undertvunget af Julius Cæsar.
Retten til at herske over dem tilfalder hans søn.
I den store Cæsars navn -
- giver jeg Kong Ptolemaios Cæsarion den ret.
Roms storhed består ikke i, hvad hun tager -
- men i hvad hun giver.
"Roms storhed består i, hvad hun giver," siger han.
Han giver noget væk, der ikke er hans.
Og Kleopatra tager. Og vil tage mere.
Og der bliver krig.
Både hun og jeg ved, at der bliver krig.
Men jeg vil ikke tale for krig -
- og jeg vil heller ikke tale imod Antonius.
Jeg skal tvinges til at gå i krig.
Roms folk skal tvinge mig til at føre krig.
De skal storme Senatet og trygle om det.
Handler vi hurtigt, ved romerne ikke noget, før vi er i Grækenland.
Lad tropperne gå om bord med det samme.
- Hvis hærene skal til Grækenland... - Det er besluttet.
Mine folk tåler ikke søen ret godt.
De kæmper og marcherer på land.
De gør, som der bliver sagt. Ligesom mine.
Mine folk adlyder mig. De er endnu ikke...
De er stadig romere.
Men eftersom jeg gør, som der bliver sagt...
Antonius træffer naturligvis den endelige beslutning -
- og jeg er sikker på, at han træffer den. Det var alt.
Det er uklogt at være uenig i vores officerers påsyn.
Dine officerer.
Hvad har du besluttet, at jeg skal beslutte?
Hvorfor er du imod at sende hærene til Grækenland?
Jeg vil ikke føre krig mod Rom.
100.000 mand under Marcus Antonius' kommando.
Octavianus er ikke dum. Han vil ikke slås.
Det er han nødt til. Der, hvor de går i land.
Rom erklærer ikke krig mod dig.
- Jeg er uenig. - Jeg har ikke bedt om din mening.
Nej, ikke siden jeg var imod at lade 300 skibe bygge.
Man undgår krig ved at forberede sig.
Er 300 krigsskibe nogensinde blevet bygget, uden at der blev krig?
Vi får det, vi vil have, uden krig.
Lyt venligst til mig, Deres Majestæt.
Jeg tror, at vi er meget tæt på krig.
Andre trækker i trådene.
Vi bliver styret og manipuleret.
Deputationen fra Octavia -
- udvalgt blandt Roms mest ansete mænd...
Hvorfor? De kan kun vende tilbage med Antonius' -
- fornærmende og unødvendige skilsmisse fra hende -
- og hans afvisning af dem.
Det skete på min befaling. Ansvaret er mit.
Det var mig, der gjorde det.
- Hvad foreslår du? - Lad mig tage til Rom.
Lad mig forsikre Octavianus og Roms folk om, at vi ønsker fred.
Tag af sted. Tag til Rom.
Sisogenes!
Vær forsigtig.
Du holder af den gamle mand. Din omsorg og uro er tydelig.
Du viser en form for kærlighed.
Lad dem forhandle alt det, de vil.
Vi bliver stærkere med tiden.
Væggene tror ikke deres ører, når de hører en sådan stilhed.
Fra højre.
Fra venstre.
Råbene fra det romerske folk kan tydeligt høres -
- men det romerske senat har ikke noget svar.
Skal vi så bare sidde her...
...og lytte?
Der er ingen, der ikke gerne vil gå i krig mod Kleopatra.
Men hvordan gør vi det uden at gå i krig mod Marcus Antonius -
- som elskes af Rom, og som elsker Rom.
Som elskes af Rom, og som elsker Rom...
Jeg har her det testamente -
- der er oprettet af Antonius, som jo elsker Rom.
Læs selv, hvor højt Antonius elsker jer og Rom -
- i dette testamente, der er forsynet med hans segl.
Det er bragt hertil fra Egypten og anbragt i vores hellige tempel -
- på Antonius' foranledning af Sisogenes.
En usædvanlig opgave for en usædvanlig mand.
Så klog, så tæt på Kleopatra, der stoler blindt på ham.
Læs slutningen på Antonius' testamente.
Indprent dig, hvad der er din elskede Antonius' sidste vilje.
Den vidner om hans kærlighed til Rom.
Når han er død, står der -
- når Marcus Antonius er død -
- er det hans ønske at blive begravet -
- i hans elskede Alexandria!
I Egypten blandt egyptere.
Ved siden af sin egyptiske hore.
Er det sandt, hvad jeg siger?
Taler jeg sandt?
Krig!
Jeg står her med krigens gyldne spyd.
Jeg har fået det i hånden af Roms senat, hvor der er enighed.
Nu er det jer, Roms borgere, som skal vise mig vej.
Hvor er fjenden?
Vis mig, hvor Egypten ligger!
Nej!
Der! Der er Egypten.
Endnu en gang førte romere krig mod romere.
Ligesom Antonius havde forudsagt -
- mødte de Octavianus ' styrker der, hvor de gik i land.
Det var ved Actium i Grækenland.
Slaget indledes ved solopgang.
Slagplanen er modig og kan lykkes på land -
- men den er uklog til søs.
Fjenden har færre soldater på land og færre skibe til søs.
Lad ham tvivle.
Jeg kan vælge at knuse ham våd eller tør. Jeg har valgt våd.
Euphranor, meld dig på Kleopatras skib i havnen.
Der kan du forklare hende, hvorfor min modige plan er uklog.
Du er frataget kommandoen.
At satse alt, dig selv, skibene, os alle, til søs...
- Hvornår besluttede du det? - Tilgiv mig, Rufio...
Canidius og jeg har opbygget og uddannet en hær -
- på 200.000 mand fra tyve lande.
20.000 infanterister og kavalerister skal i aften om bord på skibene.
I morgen kaster de op og er bange. Hvorfor?
Fordi jeg har besluttet det.
Det er en ære at kæmpe ved Antonius' side.
Når som helst og hvor som helst.
Du taler som en romer, Ramos.
Og du skal kæmpe ved min side i stedet for Rufio.
Rufio, du bliver om bord på Hendes Majestæts skib.
- Som du befaler. - Canidius bliver hos landtropperne.
Du kan tiljuble os fra en bjergtop, hvis du vil.
- Som du befaler. - Netop. Som jeg befaler.
I kan gå nu.
Antonius!
- Hvad er der sket? - Med mig?
Jeg har mødt dig.
- Kender folk Octavianus' insignier? - En gylden ørn.
Inden aften har vi de gyldne fjer.
Lad Octavianus vide, at vi kommer. Lad fjenden høre Antonius' legioner!
Han er på vej. Signalér til Cæsars skib.
Mine ordrer skal efterkommes præcist.
Guderne give, at Antonius ikke har ændret slagplan.
Der kommer han, som han har gjort så tit på land. Lige mod centrum.
Gid det var på land, så vi kunne beskytte hans flanker.
Det kan vi ikke.
Signalér alt til admiral Euphranor på Kleopatras skib.
- Euphranor har kommandoen... ...over en legetøjsflåde.
Så Egyptens dronning kan følge søslaget -
- som udkæmpes af Antonius og 20.000 romere.
Ifølge planen forfølger Antonius og hans eskorte Octavianus.
- Han er brudt igennem. - Linjerne lukker sig bag ham.
- Ikke hvis vi angriber dem. - Agrippa trækker dem tilbage.
Så er de bag ved Antonius, der jager Octavianus.
- Hvad har I fået at vide? - Antonius er brudt igennem.
Han er omgivet af romerske skibe og jagter Octavianus.
Hurtigere!
De har sat farten op. Vi er for tunge til at nå dem.
Så må vi bremse dem.
Katapulter og spyd.
Sigt hellere for højt end for lavt.
Katapulter. Spyd.
Katapulter!
Octavianus' skib er hurtigere end vores egyptiske pramme.
Hvorfor holder Agrippa ham ikke væk fra katapulterne?
Katapulter!
Herre!
En fuldtræffer! En række årer er ødelagt.
- Han vender bredsiden til. - Vi har ham.
Vi vædrer, border og knuser ham.
Octavianus!
Nu kan du være en Cæsar!
- Hvor gemmer han sig? - Octavianus er ikke om bord.
Nu smækker fælden i.
Nu angriber vi Antonius med alt, hvad vi har!
Intet nyt om Antonius?
Du sagde, at han vædrede Octavianus' skib.
Han vædrede et skib med Octavianus' insignier.
Men hvis det er Octavianus' skib, hvis han er om bord...
Selv hvis Antonius dræber ham, er han omringet af deres flåde.
- Send hjælp! - Jeg har intet at sende.
De smadrer vores skibe nu. Antonius er alene og afskåret.
De omringer ham, som hunde gør med en såret bjørn.
- Antonius' skib? - Forsvundet.
- Og Octavianus' skib? - Det brænder. Hjælpeløst.
Vil du mene, admiral...
...at Antonius er død?
- Hvordan er vinden for Egypten? - God nok.
Vi afsejler nu.
Bemand årerne og let anker. Vi afsejler til Egypten!
Canidius!
Glem aldrig, at efter slaget ved Actium -
- da Octavianus var død, og Antonius var død -
- så I sejrherren sejle væk i sit gyldne skib.
Hun tager af sted. Kleopatra tager af sted.
- Hun forlader mig! - Herre.
Vi har lidt store tab.
Nogen må indgyde folkene mod.
De døende kalder, de levende har brug for hjælp. Forlad dem ikke.
Hør efter, hvad jeg siger!
Hjælp!
Gode nyheder, Cæsar.
Kleopatra flygter. Antonius følger efter hende. Vi har sejret.
Op med årerne!
Hendes Majestæt vil se Dem. Vil De komme ned?
Hvis De vil blive her, kan hun komme.
Vil De have mad? Vin?
Efter ordre fra Hendes Majestæt.
Hun er bange for, at De gør skade på Dem selv.
Jeg beder dig.
Octavianus er gået gennem Syrien til Egypten.
Han kan være her om få uger.
To legioner her i Alexandria er stadig loyale over for dig.
De og deres officerer -
- venter på, at du skal tage kommandoen.
Vil du ikke tale med mig, kan du tale med Rufio -
- eller en anden.
Sig, hvad du vil have gjort, så bliver det gjort.
Det er længe siden, du har set på mig. Vend dig ikke bort -
- selvom du ser på mig på den måde... med hadefulde øjne.
De gløder af had.
Hvorfor, Antonius?
Fordi jeg stak af? De sagde, at du var død!
Hvad kunne jeg gøre?
Hvor skulle jeg tage hen -
- i en verden uden dig...
...hvis ikke hjem til min søn og mit land, Cæsarion og Egypten?
Jeg ville redde dem fra Octavianus.
Det ville du have ønsket.
Du ville have befalet det.
Sig, at det ville du!
De sagde, at du var død.
De sagde, at du var død...
De havde ret.
Jeg er død.
Gaius Julius Cæsars' styrker -
- rykker uden modstand frem mod Alexandria.
Gaius Julius Cæsar? Nu har Octavianus stjålet hele navnet.
Cæsar meddeler, at han ikke har et udestående med Kleopatra.
Så kan han rejse hjem med sin hær.
Han siger, at Egypten nu kan vælge mellem krig og fred.
Selv ønsker han intet andet end fred.
Og hvad er hans betingelser for denne betingelsesløse fred?
Et tegn.
En tilkendegivelse. En gestus.
Et tegn på Kleopatras velvilje.
- Hvad vil Octavianus have? - Marcus Antonius.
Marcus Antonius' hoved?
Giv ham den her. Det er mit svar.
Egyptisk generøsitet.
Han kan få to hoveder for prisen på et.
Enten to... eller ingen.
Det siges, at du kommer her for at sove.
- Ikke for at sove. - Så for at tilbringe natten.
Jeg er ikke alene.
Den gamle og jeg udveksler erfaringer.
Som at bo sammen med en kammerat. En gravkammerat.
Hvis Cæsar var i dit sted, ville han så være her?
I skjul, indhyllet i måneskin og selvmedlidenhed.
Du gentager dig selv. Find på noget nyt.
Før hørte det til dit drikkeri. Vemodige sange for Antonius.
Du burde bruge tiden på at forhandle med Octavianus.
Du kunne lige så godt have givet Agrippa mit hoved.
Det er smertefrit at dø anden gang. Det kunne have gavnet dig.
Starten på en ny alliance med Rom.
Jeg vil ikke have en alliance med Rom.
Hvad vil du så have?
Marcus Antonius.
Resterne af hans hær, Rufio, min søn og jeg, hele Egypten -
- venter på ham.
- Tiden er knap. - Marcus Antonius...
Der er ikke nogen her, der hedder det...
...i live.
Tid til hvad?
At Antonius dukker op i rustning og med sværd i begge hænder?
Agrippa! Octavianus!
Gør plads! Marcus Antonius er vores frelser!
Antonius, siger du. Han døde ved Actium -
- da han stak af.
Han prøvede at løbe på vandet, siges det -
- men du holdt ham ikke i hånden.
Rufio... mine legioner venter. På hvad?
På at spørge mig om det, de grubler over, ligesom jeg gør?
Hvorfor er du ikke død?
Hvordan kan du leve?
Hvorfor ligger du ikke på havets bund -
- blodløs og opsvulmet efter en ærefuld død?
Du bad mig om tilgivelse, fordi du flygtede.
Du græd og sagde hvorfor.
Mor til et barn, dronning i et land. Hvem skal jeg bede om tilgivelse?
De tusinder, der ikke længere kan høre mig?
Skal jeg sige hvorfor?
Skal jeg sige, at jeg elskede?
Da jeg så dig tage af sted, tænkte jeg ikke på andet end det.
Ikke på de døde, Rom, Egypten, sejr, nederlag, ære eller vanære.
Min elskede tog af sted. Jeg ville være hos hende.
Min elskede... min herre kaldte på mig.
Jeg fulgte efter, og først da...
...vendte jeg mig om...
...og jeg så det.
Du havde fuldstændig ret.
Hav som herre hvem som helst eller hvad som helst -
- men aldrig kærligheden.
Jeg tog fejl.
Antonius, den kærlighed, du fulgte, findes her.
Til salg for et imperium...
Uden dig, Antonius, vil jeg ikke leve i den her verden -
- og da slet ikke erobre den.
For mig ville der ikke findes kærlighed nogen steder.
Skal jeg dø sammen med dig? Det vil jeg.
Eller skal jeg leve sammen med dig?
Du må vælge.
Er det for sent at vælge at leve?
Bedre sent end aldrig.
Foruroligende nyheder fra byen.
Folk er bange. Nogle forlader deres hjem.
I løbet af natten blev flere hundrede opslag sat op.
De var på markedspladsen og på væggene i templerne.
Underskrevet af Octavianus Gaius Julius Cæsar Augustus.
Han lover det egyptiske folk fred, hvis de overgiver sig.
Eller tilintetgørelse.
Jeg har fået opslagene fjernet og beordret dødsstraf -
- for den, der udspreder det rygte, at Antonius' folk svigter ham.
Og hvad bliver straffen, hvis rygtet viser sig at være sandt?
- Hvordan ved De det? - Jeg kender romerne.
Der er kun én hærfører, de aldrig svigter.
Hans navn er Sejr.
Men De lod Antonius tage af sted, som om...
Du skulle have set ham.
Han var så stolt, så frygtløs.
Ligesom førhen.
Er alle mine tjenere blevet sendt bort?
- Ja. De ville først rydde op. - Octavianus kan selv gøre rent.
Bed vagtchefen og tre af hans bedste folk komme -
- forklædt som købmænd.
De skal ledsage Cæsarion ud af Egypten...
...indtil videre.
Og De selv? Overvej det igen.
Der ligger to hurtige skibe i havnen.
Vil du bære mig om bord i et tæppe?
Nej.
Der er ikke flere Cæsarer at opsøge. Ikke for mig.
- Så agter De stadig at... ...at blive i Alexandria.
Det er det sidste sted, man finder på at lede efter mig.
Bogstaveligt talt det sidste sted.
Jeg har aldrig draget Deres beslutninger i tvivl.
- Begynd ikke nu. - Lad mig blive hos Dem.
Charmian og Eiras tager sig af mig. Hvis Antonius skulle...
Når Antonius vender tilbage, fortæller du ham, hvor jeg er.
Jeg venter på ham.
Sammen gør vi så det -
- som han finder bedst.
Er det forstået?
- Ja, Deres Majestæt. - Var der ellers noget?
Jeg har altid elsket Dem.
Det har jeg altid vidst.
Rom har aldrig før haft sådan en hær. Vi burde indtage hele Asien.
Det er spild af tid at nedslagte resterne af Antonius' hær.
Der bliver ingen nedslagtning, knap nok blodsudgydelse.
Er et slag nogensinde blevet vundet uden kamp?
Men en ting står fast.
Jeg vil have Antonius levende og også hende.
Hun skal tages levende.
Dronning Kleopatras andet indtog i Rom vil overgå det første.
Det er den ring, din far gav dig.
Nu er den din... for altid.
Bær den med stolthed og værdighed.
Jeg er bange. Jeg burde ikke være det.
Hvem har sagt det? Alle konger -
- og især dronninger er bange.
De kan bare skjule det.
Det kan almindelige mennesker ikke.
Hil, Antonius!
- Hvor tæt på er Octavianus? - Ovre bag højdedraget.
Når det er mørkt, oplyser bålene i hans lejr himlen.
Vores folk må nyde synet. Finde det indbydende.
Antonius' legioner varmer sig ved deres egne bål.
Jeg kunne mærke varmen, da jeg red forbi.
- Hvor mange legioner har han? - Tyve. Vi har to.
- 12. og en, der består af... ...resten af de andre.
Så vidt jeg husker, holdt Cæsar Alexandria med to.
Hvordan er deres slagorden? Rufio.
Kavaleri til venstre og højre. Infanteri i midten.
Tre elefanter, som skal trampe en flue ihjel.
Octavianus og Agrippa er lige så dygtige strateger -
- som to vestalinder.
I blødere jord kan kavaleriet ikke gå imod os.
- Vi kan møde infanteriet. - Og lade dem trampe os ned? Nej.
Lad elefanterne holde stand. Vi fluer bider, summer og kildrer.
Ved daggry, når lejrbålene stadig oplyser himlen...
...går vi til angreb.
Inden aften er vores to legioner blevet større og mere loyale.
Godnat.
Rufio? Bed vagterne om at vække mig lige før daggry.
- Javel. - Og Rufio...
Hvis vagterne glemmer det eller fejlvurderer tidspunktet...
...vil du så vække mig?
Vagterne vækker dig.
- Men hvis de ikke gør det? - Så gør jeg det. Vær ikke bange.
Det er jeg aldrig.
Ikke længere.
Rufio!
Rufio.
Kæmp!
Hvorfor kæmper I ikke?
Vil ingen af jer lade Antonius dø en ærefuld død?
Inden jeg bar den -
- blev den båret af en anden romer, der blev dræbt af Rom.
En anden... Cæsar.
Nej.
Vi får ham.
Vi tager dem begge to sammen.
Hvor er hun?
Hvor er hun?!
Hendes Majestæt bad mig sige -
- at hun er det sidste sted, man finder på at lede.
Bogstaveligt talt det sidste sted.
Hun kunne have ventet. Endnu en gang, lader det til -
- er Kleopatra uden for rækkevidde -
- og jeg må skynde mig efter hende.
Hele livet og nu bagefter.
En kvinde, en kærlighed.
Intet ændrer sig...
...ud over at liv bliver til død.
Vil du hjælpe mig?
- Hjælp mig til at dø, Apollodorus! - Jeg vil gerne.
Men jeg kan ikke.
Jeg har altid misundt Rufio hans lange arme.
Det endegyldige svigt.
Jeg svigtede mig selv.
Jeg opnåede ikke det, jeg har stræbt efter hele livet.
Gør det af med mig.
Hvor er mit sværd? Gør det af med mig. Jeg beder dig.
Jeg lod Dem tro, at dronningen er død.
Men hun lever. Hun venter på Dem i sin grav.
Venter Kleopatra?
Der er akkurat tid nok...
...hvis du hjælper mig.
Hvis vi forbandt hans sår stramt...
Det ville være smertefuldt. Lad ham sove.
Sove...
Kommer du i aften -
- så jeg kan sove?
Den mørke søvn...
Så mødtes de alligevel...
De elskende.
De mødes altid.
Savn mig.
Men ikke længe.
Det lover jeg.
Jeg har altid troet, at jeg skulle dø...
...ordentligt.
Som det anstår sig en soldat.
En soldats død...
Jeg har altid levet, som det passede mig.
Upassende.
Jeg ville råde bod på det i døden.
Jeg forventede for meget af mig selv i døden...
...ligesom i livet.
- Holder du om mig? - Ja. Tæt ind til mig.
Endnu tættere.
Du og jeg vil vise, at døden er meget mindre end kærligheden.
Du og jeg, vi vil...
...forvandle døden til blot og bar en...
...sidste... omfavnelse.
Et kys...
...for at få mig til at tabe vejret.
Der har aldrig før været...
...en sådan stilhed.
Vend ham om.
Et underligt folk. Giften lugter som parfume.
Se, om der er mere. Test den på en af de sårede.
De har fundet dronning Kleopatra.
Hun er i en bygning, d.v.s. En grav.
Skynd jer.
Marcus Antonius er hos hende, siger de. Han er død.
- Hvad? - Antonius er død.
Er det sådan, man siger det?
Så ligefremt?
Marcus Antonius er død.
Den store Antonius er død.
Suppen er varm. Suppen er kold.
Antonius lever. Antonius er død.
Ryst af skræk, når du siger de ord.
Hvis de ikke er sande, vil Antonius skære din tunge af.
Hvis de er sande, kan du resten af livet prale af -
- at du fik den ære at udtale den dødes navn.
En sådan mands død -
- skal råbes, skriges.
Det skal runge fra alle universets afkroge.
Antonius er død!
Romeren Marcus Antonius lever ikke længere!
Du behøver ikke at bøje hovedet for Cæsar.
Det har jeg aldrig gjort.
Men hvis han var her, gjorde jeg det gerne.
Jeg er Cæsar.
Hvis det behager dig, Octavianus.
- Se på mig. - Hvis det behager dig.
Efter al den tid og alt, hvad der er sket -
- er du stadig smuk... på en måde.
- Du smigrer mig. - Min interesse er upersonlig.
- Nu smigrer du dig selv. - Kampene er forbi.
Dit land, dine værdier og du selv tilhører nu mig.
Du må styre Egypten som provins og få dine besiddelser tilbage.
På én betingelse. Først tager du med mig til Rom.
- Bag stridsvognen? - Se på mig.
Vil de stolte borgere i Rom vente i timevis i solen -
- på at se mit lig blive slæbt gennem Forum?
Du bliver skarpt bevogtet.
Octavianus, når jeg er parat til at dø...
...så dør jeg.
Hvis jeg nu lover, at du kan vende tilbage til Alexandria?
Se på mig.
Hvad mere kan du begære?
Du har ikke nævnt min søn.
Din søn... Ham havde jeg glemt.
- Hvor er han? - I sikkerhed.
Hvis jeg tager med til Rom...
...lader du så min søn herske over Egypten? Og hans sønner?
- Og deres sønner? - Jeg skal gøre, hvad jeg kan.
Har jeg dit ord på det som romersk hersker og gud?
Ja.
- Hvornår skal jeg af sted? - Hurtigst muligt.
Jeg er træt og vil gerne hvile mig. Må jeg være alene?
Har jeg dit ord på -
- at du ikke gør skade på dig selv?
Det sværger jeg på.
Ved min søns liv.
Skal vagterne blive herinde?
Jeg har jo sværget...
...ved min søns liv.
- Nu må jeg forberede rejsen. - Det er let klaret.
Først vil jeg have noget at spise.
Noget, der kan give mig kræfter på rejsen.
- Måske lidt frugt? - Hent den.
Charmian!
Så gør du det, Eiras.
De har aldrig været uden os.
De kan ikke efterlade os her.
Måske er der nok til os alle tre.
Hent en skrivetavle. Jeg vil give Octavianus en besked.
Ord er spildt på sådan en mand.
Jeg har spildt mange ord på mange mænd.
Nogle få til... et sidste ønske.
- Vil han opfylde det? - Det får jeg måske aldrig at vide.
Men i det her tilfælde tror jeg, at jeg får det.
- Jeg serverer, som jeg plejer. - Jeg har altid serveret for hende.
I venter begge to. I skal klæde mig på til rejsen.
Jeg vil være klædt, som da Antonius så mig første gang.
Guldkjolen?
Han skal straks kunne se -
- selv på lang afstand, at det er mig.
Det sidste, I skal gøre, er at give en vagt den her til Octavianus.
Men I skal først vente.
Må jeg se, om fignerne er, som de skal være.
Smagen siges at være skarp -
- og den forsvinder hurtigt.
Jeg føler mig så underligt vågen.
Som om livet kun har været en lang drøm.
En andens drøm.
Nu er den endelig forbi.
Men nu begynder...
...min egen drøm.
Den vil aldrig høre op.
Antonius...
Vent på mig.
Fra Egyptens dronning. En besked til Cæsar.
Læs den. Hun får det, hun vil have, når vi kommer til Rom.
Vi kan tale om det, når hun går ved siden af min stridsvogn. Hvad?
"Mit eneste ønske -
- er at blive begravet ved siden af Antonius -
- til alt hører op."
Var det passende af din herskerinde?
Meget passende.
Som det anstod sig den sidste af så mange ædle...
...herskere.
Og romeren spurgte:
"Var det passende af din herskerinde?"
Og tjeneren svarede:
"Meget passende".
"Som det anstod sig den sidste af så mange ædle herskere. "